10

Platon (427 – 347 f.Kr.) ble født i Athen og var en veldig innflytelsesrik gresk filosof som er mest kjent for sine mange filosofiske // dialoger //. I dialogene hans opptrer mange ulike personer fra datidens Athen. Sokrates var en sentral person i mange av dem. Han var en elev av Sokrates som ble dømt til døden av athenske myndigheter fordi han ble anklaget for å ha fordervet ungdommen og benektet gudene. Platon viet store deler av sitt forfatterskap til å videreføre filosofien til Sokrates. Det er for eksempel gjennom bøkene til Platon vi får vite mest om Sokrates. Platons forfatterskap er motivert av den skjebnen Sokrates fikk: Hva har skjedd med et samfunn som henretter folk fordi de stiller kritiske spørsmål? Hva slags mennesker er det som ikke vet forskjellen på rett og galt, og som tror at rett er galt og galt er rett? Platon var også grunnleggeren av Akademiet i Athen der Aristoteles var elev. I dialogene til Platon møter vi også en del kjente sofister. Platon, sammen med bl.a. Sokrates og Aristoteles, var motstander av sofistenes syn på filosofi. I motsetning til dem mente Platon at det fantes allmenngyldige etisk- politiske normer. Han var imot den skeptisismen (at en tvilte på alt) og relativismen (lære som benekter at noe kan være absolutt) som sofistene stod for. Platon var mest opptatt av metafysikk og erkjennelsesteorien. Han stilte spørsmål om hva som egentlig finnes og ligger bak alt vi sanser? Han var rasjonalistisk og mente at den sikreste kunnskapen er den vi får gjennom fornuften. Platon tenkte at det var noe i det foranderlige som forblir det samme og stilte spørsmålet: Hvordan gjenkjenner vi det? Platon kom da med en teori, kalt // Idelæren //. Han brukte sin lære om Det gode som ide (ideal). Altså at vi for eksempel kan gjenkjenne det gode i ulike situasjoner fordi det finnes ideen om Det Gode. Platon skilte derfor mellom to type kunnskap: - Vi kan // ha meninger og tro // om ting som er i endring, ting som vi får kunnskap om gjennom sansene våre. - Vi kan bare ha // sikker kunnskap // om det som er evig og uforanderlig, altså ideer. Platons filosofi var altså dualistisk, han skilte mellom to ulike virkelighetsverdener: - // Den fysiske verden //: som består av kroppen og sansingene våre - // Ideenes verden //: som består av sjelen og tanken. Den fysiske verden er foranderlig og forgjengelig, mens ideenes verden er uforanderlig og evig. Platon mente at vi kjenner igjen de ideene i den fysiske verden, selv om de er i bevegelse og foranderlige, fordi sjelen vår en gang har levd blant disse ideene. For å illustrere sin dualistiske idelære, bruker Platon tre analogier i dialogen “Staten”: Sollignelsen, Linjelignelsen (den delte linjen) og Hulelignelsen (fangene i hulen). ** Aristoteles: **
 * Platon:  **

Aristoteles (384 – 322 f.Kr.) var en gresk filosof og naturforsker. Han var elev av Platon, og hans verk omfatter emner som blant annet biologi, filosofi, poesi, logikk, statsvitenskap, etikk og retorikk. Han er mest kjent for sin kosmologi og bevegelseslære. Hans hovedinteresser var politikk, metafysikk, vitenskap, logikk og etikk.

Selv om Aristoteles var Platons elev, var han uenig med Platon i mye. Aristoteles pekte på Platons dualistiske idelære og sa at det ikke kan være slik, at virkeligheten er delt i to. Aristoteles mente at det ikke ligger noe bakenfor tingene vi sanser, som er mer virkelig enn tingene. Altså det som er virkelig, er tingene selv slik vi finner dem i verden omkring oss. Han mente at ting trengte noe annet for å eksistere, og slike ting kalte han for // substanser //. Mens Platon mente at formen er det ved en ting som gjør den til det den er, mente Aristoteles at tingene består av både form og stoff. Han mente at formen måtte være i noe for å bli noe, altså at den må være i stoff. For eksempel for mennesket er stoffet kjøtt, blod og bein, mens formen er det som ordner stoffet slik at det tar form av et menneske. Formen til levende ting er knyttet til funksjon. Aristoteles kalte formen til levende ting for sjel. Siden kroppen og sjelen tilhører den samme virkeligheten, dør sjelen når kroppen dør. Sjelen kan ikke leve alene uten en kropp. Aristoteles mente at man måtte studere naturen for å finne ut hva som finnes i verden, og hva som er prinsippet for bevegelsene og forandringene. Det var Aristoteles som stod bak // formålstenkningen // som var ideen om at alle ting utvikler seg fra mulighet til virkelighet. Med det mente han at alle ting streber etter sitt formål. For eksempel i en tulipanløk ligger muligheten til å bli en tulipan, og når løken legges i jorden og får vann og lys, vil den utvikle seg til en tulipan. I denne utviklingsprosessen virkeliggjøres tulipanløkens iboende form. Men tulipanløken trenger for eksempel vann og lys som var årsaker utenfor tingen selv. Aristoteles kalte slike årsaker for bevirkende årsaker. Etter hvert, fra 1500- tallet, ble formålstenkningen ble gradvis erstattet med en mekanistisk naturoppfatning. Denne naturoppfatningen innebærer at bevirkende årsaker er tilstrekkelige når vi skal forklare årsakssammenhenger i naturen. Steiner faller fordi de blir påvirket av ytre krefter. Denne påvirkningen av ytre krefter samsvarer med det Aristoteles kalte bevirkende årsaker. Det var altså ikke lenger nødvendig å snakke om naturlige tings formål. Aristoteles regnes som grunnleggeren av biologi som vitenskap, og det er spesielt to punkter som er spesielt verdt å nevne: - Vektleggingen av sammenhengen mellom final (funksjon) og formal (struktur) årsak. For levende skapninger kan final årsak sies å være en økologisk nisje, mens den formale årsaken kan sies å være tilsvarende anatomien (oppbyggingen av kropp og struktur) til den levende skapningen. - Den systematiske ordningen av alle elementene i naturen i et hierarkisk system. Aristoteles ordnet alle gjenstandene i et hierarkisk system med grunnlinjen menneskeorganisk liv (dyr og planter) – uorganiske ting (bruksting og naturlige ting). Hvert nivå har sine karakteristiske egenskaper som ikke kan reduseres til et lavere nivå. For eksempel: planter har en vegetativ sjel (de kan ta opp næring), dyr har i tillegg en sensorisk og motorisk sjel (fordi de i tillegg kan sanse og røre på seg), mens menneskene i tillegg har en fornuftig sjel.

** KILDER: ** Religionsboka//, EKSISTENS //, kapittel 5 om filosofi. Info om Platon: [] Info om Aristoteles: []